Формування комунікативної компетентності під час навчання іноземної мови	

	
Виступ на шкільному методичному об’єднанні вчителів іноземної мови підготувала Суханюк Ганна Григорівна	

  	

Проблема  ефективності, результативності педагогічного процесу може бути розв’язана за умови забезпечення високої компетентності та професійної майстерності кожного педагога. Учитель учиться все життя. Вчительська компетентність-це його знання, уміння, особистий досвід. Вона потребує постійного розвитку й удосконалення.
Поняття «компетенція» є дещо вужчим за значенням, ніж поняття «компетентність». «Компетентність-це поінформованість, обізнаність, авторитетність», зазначається у «Словнику іншомовних слів» за редакцією О. С. Мельника. Компетентність-це результат особистісної підготовки учня, що дозволяє найбільш ефективно і адекватно здійснювати освітню діяльність і забезпечує його розвиток. Це готовність і здатність людини діяти в тій чи іншій сфері діяльності. Компетентність перетворює учня з носія академічних знань на людину активну, соціально пристосовану, налаштовану не лише на спілкування з метою обміну інформацією, а і на соціалізацію в суспільстві з метою практичного використання набутих знань. Тоді як компетенція розглядається як наперед  задана вимога до освітньої підготовки учня, якою можуть бути програми та державний стандарт. Цей термін означає знання мови на відміну від володіння нею в реальних  комунікативних ситуаціях.
Здійснюючи компетентнісний підхід до навчання, потрібно опиратися на міжнародний досвід, з обов’язковим урахуванням традицій і потреб України.
Компетентнісний підхід уперше почали застосовувати в Англії. Цей підхід орієнтує на таку систему забезпечення якості підготовки учнів, яка б відповідала потребам сьогодення. Компетентнісний підхід, уведений в нормативну і практичну складову навчального процесу, дасть змогу розв’язати проблему, типову для української системи навчання у школах, коли учні володіють теоретичними знаннями, проте зазнають значних труднощів у практичній діяльності, яка вимагає використання їхніх здобутих знань для вирішення конкретного завдання або  певної проблемної ситуації у житті.                                                                  
У матеріалах Ради Європи виділено два види компетенції у сфері вивчення іноземної мови: загальні компетенції та комунікативна мовна компетенція.
Загальні компетенції включають:
- здатність вчитися;
- екзистенціальну компетенцію;
- декларативні знання;
- уміння і навички.

Комунікативна компетенція включає:
- лінгвістичну компетенцію;
- соціолінгвістичну компетенцію;
- мовлєннєву компетенцію;
- соціокультурну компетенцію;
- стратегічну компетенцію.
Лінгвістична компетенція- це здатність вибудовувати граматично правильні форми і синтаксичні структури, а також розуміти змістові відрізки мови та використовувати їх в тому значенні, в якому вони використовуються носіями мови. Лінгвістична компетенція є основним компонентом комунікативної компетенції. Без знання слів і правил формування граматичних форм та побудови осмислених фраз неможлива ніяка вербальна комунікація.
	Соціолінгвістична компетенція – це здатність вибирати і використовувати адекватні мовні форми та засоби залежно від цілі і ситуації спілкування та соціальних ролей учасників спілкування, тобто від того хто є партнером по спілкуванню.
	Мовленнєва компетенція -  це здатність побудови цілісних, зв’язних та логічних висловлювань різних функціональних стилів в усній та писемній мові на основі розуміння різноманітних видів текстів у читанні та аудіюванні.
	Соціокультурна компетенція – це знання культурних особливостей носія мови, його традицій, норм поведінки і етикету та уміння розуміти і адекватно використовувати їх в процесі спілкування, залишаючись при цьому носієм іншої культури. Формування соціокультурної компетенції в своїй основі має на меті інтеграцію особистості в систему світової та національної культури.
Стратегічна компетенція – це уміння компенсувати особливими засобами недостатні знання мови та мовленнєвого і соціального досвіду спілкування в іншомовному середовищі.  
Найбільш  ефективними шляхами реалізації комунікативного підходу до вивчення іноземної мови є застосування інтерактивних методів навчання. Широке розповсюдження отримали такі прийоми:
-вибудовування послідовності розповіді з її фрагментів, розданих на карточках між учнями;
- прийоми здогадки про те, де захований предмет або що задумав ведучий;
- розкладання предметів або понять за принципом важливості;
- перенесення інформації з тексту в малюнок і навпаки;
- завдання на здогадку;
- пошукові завдання;
- завдання на підбір пар;
- завдання на відповідність;
- завдання з обміну або пошуку інформації;
- завдання на комбінування діяльності;
- завдання на прогнозування щодо змісту.
Найефективнішим шляхом розвитку мислення в учнів є використання проблемних завдань, створення проблемних ситуацій, ведення проблемних бесід, які спонукають учнів до мовленнєвих дій, розвивають продуктивне і творче мислення.
Дискусія-це також дуже ефективний і результативний метод навчання. Вона спрямована на уміння використовувати різні способи інтегрування інформації, ставити запитання, критично осмислювати одержану інформацію, аргументувати власну точку зору та презентувати її, працювати в команді, бути готовим до участі у спільному прийнятті рішень, брати на себе відповідальність та діяти у непередбачених ситуаціях.
 Організація спілкування учнів у навчанні іноземних мов повинна проходити з використанням рольових ігор типу «конференцій» або «круглих столів», а на старшому етапі використання ділових ігор, які є практичним заняттям для моделювання різноманітних видів професійного спрямування учнів.
Важливо використовувати завдання, які спрямовані на опрацювання ділових паперів, а також написання листівок  та  листів за допомогою електронної почти.
Через читання проходить самостійне пізнання,  розвиток особистості, розвиток критичного мислення. Активно читаючи, учні виконують такі завдання :
-	завдання на визначення основної ідеї тексту;
-	завдання на визначення другорядної інформації;
-	уточнення теми тексту;
-	визначення причинно-наслідкових зв’язків;
-	узагальнення змісту тексту у вигляді пунктів плану;
-	заповнення схеми змістової структури тексту;
-	визначення фактичної, концептуальної і підтекстової інформації;
-	визначення свого ставлення до різного виду текстової інформації;
-	визначення пропущених логічних ланок одиниць різного тестового рівня;
-	інтерпретування і аргументування інформації різних текстових одиниць.
Останніми роками мовний портфель став одним з нових перспективних засобів навчання іноземної мови. За власним бажанням або за завданням учителя учень підбирає у свій мовний портфель роботи, виконані самостійно на уроці, дома або на позакласних заходах.
Отже, компетентність виявляється в єдності двох сторін: в якості процесу її розвитку та якості результату.